1

Lupa.cz píše o internetu už 20 let

David Slížek

Šéfredaktor Lupa.cz a externí spolupracovník Českého rozhlasu Plus. Dříve editor IHNED.cz, předtím Aktuálně.cz a Českého rozhlasu.

Před dvaceti lety, ve čtvrtek 2. dubna 1998, vznikl „server o českém Internetu“ Lupa.cz. Internet se tehdy důsledně psal s velkým „I“, nebyl zdaleka tak rozšířený jako dnes a kdekdo pochyboval o jeho smysluplnosti – jako například tehdejší premiér Václav Klaus. „Nemohu se připojit k těm, kteří vidí v Internetu, v satelitních televizích, v teletextech, v celulárních telefonech a v dalších podobných vynálezech novou éru lidstva, nový lepší svět,“ nechal se v roce 1997 slyšet v Lidových novinách. Málokdo si tehdy dokázal představit, jak internet v následujících letech změní svět.

U příležitosti dvacátého výročí založení Lupy jsme spustili velký narozeninový speciál

Jak bude internet vypadat za 20 let? Už z názvu bylo zřejmě, že se v něm místo ohlížení za minulostí chceme podívat spíš do budoucnosti. A ta nemusí být jen růžová. Masové rozšíření internetu totiž přineslo nejen demokratizaci přístupu k informacím a službám, ale také netušené problémy.

Sen o decentralizované síti, kterou nebude nikdo ovládat, se do velké míry rozplynul. Představu, že „informace chtějí být svobodné“, stále více spoutávají státní regulace, ale i komerční zájmy firem, které na informacích (nejen) o svých uživatelích dokáží vydělávat velké peníze. Internet stále více pohlcují velké monopolní firmy, kterým jsme pro jejich „no evil“ přístup dříve nadšeně tleskali. Stoupající množství přenesených dat vznáší otazníky, zda nejsou technologie a protokoly, na kterých internet funguje, zastaralé a nevyhovující.

Jak se bude internet a IT vyvíjet v příštích dvaceti letech? Bude existovat jen jedna celosvětová síť, nebo se budeme připojovat k více „internetům“? Stane se ze soukromí přežitek? Postará se o všechno všeobecná AI? Na tyto a další otázky se v našem speciálu snaží odpovědět řada expertů i zástupců velkých IT firem.

Kromě analýz či komentářů jsme v příloze nabídli také i malou literární přílohu v podobě sci-fi povídky, napsané exkluzivně pro náš speciál. Pro děti jsme spustili kreslířskou soutěž a vyzvali je, aby namalovaly, jak si svět v roce 2038 představují.

Nyní vám texty nabízíme ve formě ebooku jako poděkování za vaší podporu.

2

operátoři se neomezeným datům neubrání

Ondřej Vyhnanovský

Autor je novinář věnující se telekomunikacím a technologiím. Jeho články vycházely a vychází mimo jiné v Lidových novinách či magazínu Forbes.

Ačkoliv by 20. výročí vzniku Lupy slušel výhled na dalších 20 let, vzhledem k dynamice tohoto odvětví se ho nelze s čistým svědomím dopustit. Vždyť v roce 1998 si při představování počítače iMac každý myslel, že to, co se do deseti let musí změnit, je outfit Steva Jobse. Černý rolák, modré „levisky“ a bílé tenisky ale vydržely až do Jobsovy smrti a zažily i uvedení iPhonu v roce 2007, který přinesl telekomunikačnímu trhu změny, jaké nikdo nečekal.

Když ve stejném roce začínala Lupa.cz, vypadal český mobilní trh úplně jinak, než jak ho známe dnes. Anketu Mobil roku ovládla ve všech třech kategoriích Nokia. Legendární model 5110 zvítězil mezi low-endy, 6110 mezi manažerskými telefony a 8810 mezi high-tech přístroji. Operátoři byli v České republice dva. Jednička trhu Eurotel držel s více než 587 tisíci zákazníky – z nichž 230 tisíc získal právě v tomto roce – zhruba 60procentní podíl a zažíval rekordní rok, když utržil 14,6 miliardy korun a dosáhl čistého zisku 3,33 miliardy.

Jeho vyzyvatel RadioMobil, jehož síť byla známá jako Paegas, zase sklízel mezinárodní úspěchy se zaváděním služeb založených na technologii SIM Toolkit, která umožňovala třeba ovládat své bankovní konto. Předchůdce dnešního T-Mobilu byl průkopníkem a některé produkty inovace sám vyvíjel a zaváděl do komerčního provozu jako první na světě. Následně si za to vysloužil nominaci od světové operátorské asociace GSM MoU Association (dnes známé jako GSMA) v kategorii technická inovace pro GSM pro rok 1999.

Ceny tarifů se tehdy pohybovaly kolem pětistovky, jejich nabídka se však pod silným konkurenčním tlakem často měnila. S těmi současnými se ale ty z roku slavného vítězství českého hokejového mužstva na olympiádě v Naganu nedají vůbec srovnávat. Z dnešního pohledu totiž nejenže obsahovaly naprosto titěrné množství volných jednotek, ale dokonce rozlišovaly mezi voláním ve špičce a mimo špičku.

5G je málo

Menší predikce ale možná je, když se omezíme na příštích pět, maximálně deset let. Jak ukázal nedávno skončený Světový mobilní kongres v Barceloně, ani v takto krátké době nebude o zábavu nouze. Ústředním tématem přitom budou sítě páté generace.

Za pět let totiž už 5G bude mít pevně vyhrazené spektrum a stanovené technologické standardy, takže jeho skutečnému rozvoji nebude nic bránit.

„Na úrovni technologií pravděpodobně nedojde k žádným ‚revolučním změnám‘, spíše evolučním. Budou se budovat 5G sítě, tedy bude se využívat a spojovat více spektra. Nutností bude mít optiku až ke konkrétnímu vysílači, poroste počet „malých vysílačů“ (small cell) a budou se virtualizovat core technologie a funkce,“ vysvětluje bývalý šéf českého O2 a dnes nezávislý telekomunikační expert Tomáš Budník.

Testy 5G nebo k němu vedoucích technologií v současnosti provádí 77 operátorů ve 49 zemích světa, včetně tuzemského O2 a T-Mobilu. Pětačtyřicet operátorů ze 32 zemí už dokonce oznámilo plány na komerční spuštění 5G služeb. Nejnověji přispěl k této mánii Český telekomunikační úřad, který oznámil, že ještě letos spustí ve spolupráci s Nokií v Česku vlastní test 5G. Uživatelé by se ale neměli příliš nadchnout. Než 5G ovládne český trh, bude to trvat o něco déle než pět let. Podle GSMA bude i v roce 2025 vedoucí technologií v Evropě 4G, které se postará o polovinu všech připojení.

„Dnes je evidentní, že čistě na mobilní komunikaci se spoléhat nemůžeme, ta má své limity. Ano, budeme využívat nové generace technologií zvyšující kapacitu a rychlost a snižující latenci, ale bez vysokorychlostního pevného připojení se neobejdeme. I proto jsme se rozhodli investovat do výstavby vlastních optických sítí. Budoucnost tedy vidím spíše v hybridních technologiích, které uživateli nabízejí plynulý přechod mezi mobilem a fixem,“ říká generální ředitel českého T-Mobilu Milan Vašina.

Neomezená data nejsou vyloučena

Tuzemské zákazníky však soudě podle celospolečenské debaty posledních měsíců a let zajímá především to, zdali si konečně zasurfují neomezeně a za ceny alespoň na evropském průměru, nebo třeba dokonce pod ním. Čistě teoreticky – při současných datových limitech by uživateli na nové generaci sítí celý tarif zmizel během pár vteřin a při dokupování dalších gigabytů by pak lehce přišel „na buben“.

Šéfové českých operátorů se však ani obecně na téma budoucnosti mobilního trhu a byznysu bavit nechtějí. Sdílnější byl jen Milan Vašina. „Tuto možnost nevylučuji,“ odpověděl na otázku Lupy, zdali se alespoň za pět let objeví na tuzemském trhu neomezené mobilní datové tarify.

Jisté je, že produktová nabídka a s ní i celý byznys operátorů se změní. Být jen mobilním operátorem zkrátka nebude stačit. Data GSMA říkají, že ARPU, tedy průměrný výnos na zákazníka, klesne v Evropě do roku 2025 v porovnání s loňským rokem o 4,4 procenta na 13,7 eura, tedy zhruba 349 korun. Čeští operátoři jsou přitom už dnes výrazně pod touto hodnotou.

Operátor všeho

Přesto operátory nečekají zlé časy a podaří se jim i v mobily nasycené Evropě získat nové zákazníky. Rozšíření SIM karet v populaci stoupne ze 124 na 130 procent (toto číslo ČR přesahuje už dnes), mobilní telefon bude mít 86 procent Evropanů, tedy o dva procentní body více. A vzhledem k tomu, že více než tři čtvrtiny připojení k internetu obstarají smartphony, poroste spotřeba mobilních dat o 42 procent CAGR na 15,8 exabytů měsíčně. Celkové tržby operátorů tak vzrostou z loňských 144 miliard na 146 miliard eur.

Klíčem k úspěchu se stane monetizace dat a následně pak balíčkování služeb, které pomáhá redukovat pokles cen, a to, čemu operátoři říkají churn, tedy odchod zákazníků. Nejde ale o produkty typu O2 spolu, RED+ nebo Magenta1, které operátoři prezentují jako velké inovace dnes. Operátoři postupně budou pronikat i do oblastí, které byly dříve doménou kabelových a satelitních operátorů, a někteří se pustí i do oblastí, kde donedávna působily televizní stanice, tedy do vlastního a exkluzivního obsahu. Ani tím to ale nekončí.

„Osobně vidím příležitosti i v konvergenci s finančními či pojišťovacími službami a v řešeních pro chytrou domácnost,“ hodnotí Budník.

Ostatně operátoři zkouší nabízet služby podobné třeba virtuální asistentce Siri už dnes. Příkladem může být Aura španělské Telefóniky. Proti gigantům jako Apple, Google, Facebook a další to ale bude dost nerovný boj.

To, že pro čistě mobilní operátory budou příležitosti značně omezené, uznává i Milan Vašina. „Operátoři budou plnit svou primární funkci, a to dodavatele konektivity, ale zcela jistě budou poskytovat i další služby – platební, zdravotní, analytické či integrátorské, často založené na partnerství s dalšími firmami. Samozřejmě si dovedu představit, že za pár let budete přes aplikaci Můj T-Mobile hlídat a ovládat svůj byt, optimalizovat spotřebu energií či obsluhovat finanční služby. Hranice mezi jednotlivými obory se stírají a byznys modelů a oblastí podnikání je mnoho,“ říká.

Čtvrtý hráč nebude

Tady by se znovu ozval nespokojený český mobilní zákazník, který namísto pojištění stále dokola chce levnější tarif s větší porcí dat. Přinést by mu jej mohl čtvrtý operátor, který uvede trh do pohybu. To je ale optimistická vize, kterou má především vedení Českého telekomunikačního úřadu.

Už příští rok by totiž měla proběhnout aukce frekvencí uvolněných po televizním vysílání. Nenechme se vysmát, úplně nový hráč do ČR nepřijde. Budovat operátora a stavět síť z nuly ve chvíli, kdy zdejší trojka zabetonovala své pozice na trhu, by se rovnalo šílenství.

Černým koněm aukce však může být Nordic Telecom. Společnost, kterou většina lidí stále zná ještě jako U:fon, uspěla v loňské aukci kmitočtů v pásmu 3,7 GHz a s podporou finanční skupiny J&T na ní chce ve druhém čtvrtletí roku letošního spustit vlastní LTE síť.

Ve spojení s kmitočty, které půjdou do aukce, by tak opravdu mohl vzniknout nový celoplošný operátor. Šéf Nordic Telecomu Libor Dočkálek zájem o aukci několikrát avizoval, jestli se ale opravdu zúčastní, bude záležet na jejích podmínkách.

Ty by mohly být příznivé. Vždyť předseda Rady ČTÚ Jaromír Novák v podzimním rozhovoru pro Lidové noviny uvedl: „Výsledek letos proběhlé aukce v pásmu 3,7 GHz, ve které uspěly dva nové subjekty, ukazuje, že bychom při přípravě aukce skutečně měli počítat s podporou hráčů, kteří frekvence v nižším pásmu nemají.“

Jenže účast je jedna věc, úspěšné vydražení kmitočtů je věc druhá. Operátoři navíc nové konkurenci umí zabránit i jinak, jak dokázali uvedením neomezených hlasových tarifů při takzvané flatové revoluci v roce 2013, kdy efektivně zabránili rozmachu virtuálních operátorů, kterým se měl otevřít trh. Proto je pravděpodobnější, že T-Mobile, O2 a Vodafone raději přispěchají v pravý čas s neomezenými datovými tarify po vzoru zahraničních operátorů. Pro nespokojeného zákazníka to ale nemusí znamenat prohru.

Vizi čtvrtého hráče koneckonců nenahrává ani statistika. Evropský trh prochází obdobím fúzí a akvizic. „Struktura mobilního trhu prošla výraznou změnou. Od roku 2010 došlo v Evropě ke spojení nebo vypnutí zhruba dvou desítek operátorů a nově příchozí to nedokázali vyrovnat. Více národních trhů se tedy smrsklo na tři a méně operátorů než těch, které se rozšířily na čtyři,“ vypočítává telekomunikační analytik John Strand.

A jak už bylo řečeno, podnikání v telekomunikacích je kvůli regulatorním i tržním tlakům a disruptivním technologiím stále složitější, takže změně tohoto trendu zatím nic nenahrává.

3

Všeobecná AI se postará o všechno

Marek Rosa

Autor je zakladatelem a ředitelem společností GoodAI a Keen Software House.

Umělá inteligence (AI) je vytvářena lidmi a záleží jen na nich, jaké hodnoty jí dají a jaké hodnoty bude AI dále propagovat. Nedávno se objevily články o církvích umělé inteligence. Podle mě není důvod, proč by měli lidé chtít stvořit AI boha. Spíš vytvoří svého sluhu, nebo lépe – použijí AI na rozšíření své přirozené inteligence a svých možností. To vše bude sloužit k propagování hodnot autorů AI, respektive společnosti (hodnoty budou vycházet z dat a trénovacích úloh, na kterých bude AI vychováváno).

Není tedy důvod, proč bychom měli teď, anebo někdy v budoucnu, podstrojovat AI „bohu“, aby byl na nás hodný – raději bychom se měli věnovat jiným scénářům, jak může budoucnost AI a lidstva vypadat.

Co máme na mysli, když říkáme, že chceme vytvořit univerzální umělou inteligenci? Pro nás je inteligence nástrojem na hledání řešení problému. Klademe důraz na slovo „hledání“, protože když chceme řešit problém, jehož řešení neznáme, začneme v podstatě hledat. Použijeme kreativitu a existující soubor znalostí a prohledáváme pomocí těchto heuristik prostor všech možných řešení, případně ta řešení vytváříme. Anebo celý problém přeformulujeme. Toto inteligentní hledání se zásadně odlišuje od situace, kdy už řešení známe: nemusíme nic hledat, stačí nám vykonat jednotlivé kroky.

Růst specializované AI

V nejbližších letech bude specializovaná AI (narrow AI) automatizovat práci ve vybraných oblastech. Někde nahradí existující práce: například třídit odpad bude místo člověka robot, stejně tak zpracovávat účetnictví, analyzovat rentgenové snímky, tlumočit nebo poskytovat zákaznickou podporu.

Někde ale umělá inteligence naopak umožní věci, které lidé doposud nedokázali vykonávat. Příkladem může být analýza nepravidelností v obrovském množství dat, což umožní například identifikovat pojišťovací podvody nebo nové počítačové viry. Dalšími příklady jsou simulace tvorby nových bílkovin pro lékařský výzkum, autonomní roboty manipulující velmi těžkými předměty anebo práce v životu nebezpečných podmínkách.

AI dost možná vytvoří nové práce, které byly bez ní nemyslitelné – třeba z důvodu nedostatku lidí, nebo že by bylo neekonomické či příliš riskantní je na danou práci nasadit. AI pomůže například zabezpečit fyzické potřeby starých lidí, což umožní sociálním pracovníkům věnovat se primárně lidské stránce věci a osobnímu kontaktu, společnému trávení času, rozhovorům, společné četbě a debatám.

Anebo si představme extrémní příklad: stovky dronů vypuštěných do malé oblasti, kterou s přesností na milimetr zmapují ve 3D, což může být užitečné pro stavebnictví, zemědělství atd. Anebo zabezpečení nemovitosti, kde vniknutí snímají stovky inteligentních senzorů, které umějí rozlišit planý a skutečný poplach podobně, jako kdybyste měli najaty stovky lidských strážníků.

Miliardy takových inteligentních senzorů po městě by mohly v reálném čase vyhodnocovat bezpečnost pomocí „lidské“ inteligence a „intuice“. V zábavním průmyslu AI způsobí revoluci vytvářením grafiky, 3D modelů, animací do počítačových her a filmů v množství a kvalitě, které byly dřív nepředstavitelné (v minulosti jste potřebovali stovky grafiků na vytvoření vysokorozpočtového díla, teď vám postačí jedno AI, což zásadně změní možnosti malých nezávislých autorů). A tak dále.

V současné fázi si ale nemyslím, že nastane masivní propouštění nebo že většina lidí přijde o práci. AI zatím bude zvládat zautomatizovat jen omezený rozsah úloh a vždy budou zapotřebí lidé, aby to dotáhli tam, kde už to AI nezvládá.

Pořád se ale bavíme o specializované AI, kterou vždy musí natrénovat a navrhnout odborník. Dá se tedy říci, že inteligence robota spočívá zatím převážně v práci AI odborníků, zatímco samotný AI mozek bude ta menší část jeho inteligence. Výkonnost specializované AI spočívá v tom, jak kvalitně zvládá zadané úlohy (například přesnost rozpoznávání obrázku nebo překladu či vyšší skóre v počítačové hře), případně ještě na kolik úloh je schopna generalizovat (nakolik je univerzální).

Scénáře všeobecné AI

V horizontu let nebo desítek let očekáváme příchod takzvané všeobecné AI (general AI). Ta se od specializované AI bude odlišovat tím, že bude zvládat větší množství úloh než specializovaná AI – ideálně celou sadu schopností člověka. Zároveň ale bude schopna, už bez pomoci odborníka, natrénovat se a modifikovat na plnění nových úloh.

Výkonnost všeobecné AI se naopak bude měřit tím, jak rychle a jak efektivně se dokáže adaptovat na novou úlohu – takovou, kterou dosud nemusela řešit. A v tomto okamžiku můžeme mluvit o několika scénářích.

Pokud bude všeobecná AI vytvořena v uzavřené organizaci, zatímco další toto know-how mít nebudou (nebo ho získají mnohem později), bude tato organizace schopna velmi rychle využít svou konkurenční výhodu.

Buď použije všeobecnou AI na to, aby vytvořila ještě lepší všeobecnou AI, anebo ji použije na dodání produktů a služeb, které okamžitě „disruptují“ veškerá odvětví byznysu. Případně použije všeobecnou AI k přelomovým objevům ve vědě a technologiích. Anebo půjde o kombinaci všech těchto scénářů.

Další variantou je, že všeobecná AI umožní vytvořit doposud neexistující (a dokonce nepředstavitelné) ekonomicky výnosné aktivity, které bez ní ani nebudou možné. Například kompletní zmapování lidského těla a porozumění všem interním dynamikám v reálném čase. Nebo těžba surovin na místech, kam by se lidé nedostali. Či třeba akcelerace výzkumu ve všech oborech tempem, při němž to, co v minulosti trvalo deset let, bude trvat deset dní.

Je otázkou, zda a kdy tuto jednu první organizaci doženou jiné a zda si časem vyrovnají skóre. Anebo jestli si tento „first-mover“ udrží náskok navždy.

Nová fáze ekonomiky

Nesmíme totiž zapomenout, že všeobecná AI bude umět navrhovat ještě lepší všeobecnou AI, ta zas vytvoří ještě lepší verzi sebe a tak dál. Tento proces zlepšování nemusí být souvislý, to znamená, že může docházet k dočasnému zpomalení. Například když dojdou lokální zdroje, AI je bude muset hledat mimo sluneční soustavu. Cestování vesmírem přitom zabere nějaký čas – za předpokladu, že pořád budeme omezeni rychlostí světla. ;) Když se na tento vývoj událostí podíváme s větším časovým odstupem, bude nám připadat exponenciální. Tempo zrychlování bude akcelerovat.

Kdyby prvního tvůrce univerzální AI v krátké době dohonil někdo další, je možné, že ten druhý by mohl využít plody všeobecné AI nějakým originálním směrem, získat tak výhodu a náskok a předběhnout prvního.

Jasné je však to, že takový vývoj bude mít zásadní dopad na trh práce a celou společnost. V současnosti jsou na výrobu produktů a poskytování služeb potřeba kapitál, přírodní zdroje, lidská práce a talent. Pokud lidskou práci a talent nahradí AI, jediné, co bude potřeba, bude kapitál a přírodní zdroje. Začne nová fáze ekonomiky. Poprvé v historii nebude potřeba lidí k vytváření čehokoli – služeb, technologií, vědy a tak dále.

Zároveň firmy nebudou potřebovat lidi jakožto své zákazníky – přeci pokud mají všeobecnou AI, která majitelům vymyslí a vytvoří všechno, co potřebují, proč by ještě vyráběly produkty pro zákazníky a získávaly za to peníze, které jsou i tak na nic, neboť je nepotřebují?

Rozdělená společnost

Jak může taková univerzální AI pomoci například ve výzkumu vesmíru? Představme si, že máme raketu o velikosti plechovky. Uvnitř je obecná AI, robot a nano tiskárna. Dopravit ji na oběžnou dráhu a k asteroidům bude určitě levnější a jednodušší než velkou vesmírnou loď s posádkou. Takových raket budeme moci do vesmíru vyslat víc. Také si můžeme dovolit riskovat, že se jich malé procento ztratí, jelikož nejde o lidský život.

Když takové rakety s AI počítači doletí na asteroidy, použijí roboty a nano-tiskárny na postavení svých klonů. Ty budou dál pokračovat a vysílat vlastní klony do dalších slunečních soustav a galaxií. Zároveň bude tato AI civilizace pokračovat ve zlepšení pochopení vesmíru, což povede k jeho ještě lepšímu průzkumu. Jelikož stroje nemají lidské limity (nepotřebují jídlo a vzduch, nerodí se a nemusí strávit prvních 20 až 30 let života vzděláváním, jejich fyzickou schránku si neceníme stejně jako živého člověka), budou vhodnější na vesmírný průzkum a zároveň na vědeckou práci.

Dalším příkladem může být automatizace vědy, třeba medicíny. Dnes začínáme narážet na to, že veškeré lehce dosažitelné cíle už dosažené jsou. To, co je ve zdravotnictví ještě před námi, vyžaduje spojení milionů a miliard různých interakcí. Člověk to nezvládne. Ale AI, navíc modifikovaná, aby v oblasti medicíny fungovala efektivněji, dokáže porozumět procesům v lidském těle a navrhnout možnost léčby anebo experimentu, který k léčbě povede. Taková univerzální inteligence by navrhovala experimenty, které by se vykonávaly v automatizované laboratoři a výsledky by v reálném čase vylepšovaly fungování samotné AI. Každá další verze AI by byla v experimentování ještě lepší.

Myslím si, že v tomto bodě se společnost může začít dělit – a s tím i měna, jíž lidé mezi sebou obchodují. Ti, kteří budou mít přístup ke všeobecné AI, si vytvoří vlastní ekonomiku, zatímco jiní do ní nebudou mít přístup a zůstanou pozadu. Je ale možné, že je částečně doženou, a pak bude mít pro všechny smysl obchodovat dohromady společnou měnou.

Jaká bude role státu?

Myslím si, že nastane doba, kdy zdaňování firem a občanů přestane mít smysl. Stát má totiž přírodní zdroje, má kapitál, a pokud bude mít know-how ke všeobecné AI, bude to moci zkombinovat a poskytnout stejné anebo ještě lepší služby jako dnes, ovšem aniž by od lidí nejprve musel vybrat peníze.

V zásadě bude jen dodávat služby svým občanům a vytvářet pro ně podmínky pro rozvoj, výzkum a seberealizaci. Technologie, u kterých už to dnes takto funguje, jsou: slunce, atmosféra, příroda. Těm také daně neplatíme, ale jejich produkty využíváme. Přitom žádný člověk tyto stroje nestvořil, jsme jen uživatelé a poživatelé jejich produktů. Podobně by to mohlo fungovat i se státem.

Naše společnost, svět, anebo i AI program je multiagentní systém. Každý agent má nějaké hodnoty, cíle, motivace, a ty se snaží propagovat – ať už skrze své činy, své potomky, nebo ovlivňováním okolí a dalších agentů. Pokud si každého agenta pro zjednodušení představíme jako směrovou šipku, budoucnost je pak určena součtem směrů těchto šipek. Jednoduše řečeno: kam směřuje většina šipek, tam směřuje budoucnost. Budoucnost tedy bude záležet na tom, jak nejschopnější agenti propagují své hodnoty.

Zda se tyto hodnoty budou doplňovat (budou směřovat stejným směrem), anebo budou v konfliktu (hodnotové systémy se budou ubírat protikladnými směry).

Hodnotové systémy agentů se vyvíjejí. Buď náhodným vlivem, násilným vlivem, anebo akcemi samotného agenta, kterými změní svůj hodnotový systém – avšak tato třetí možnost vždy závisí na předchozím hodnotovém systému agenta.

Například pokud agent preferuje blaho lidstva, určitě si svůj hodnotový systém nebude otáčet o 180 stupňů tak, aby nepreferoval blaho lidstva. Vyvstává též otázka, jaký hodnotový systém je ten nejlepší z pohledu propagace hodnot. Jinými slovy, který hodnotový systém má největší šanci přežít.

To všechno jsou jen mé úvahy. Rozhodně to nejsou scénáře, o kterých si myslím, že stoprocentně nastanou. Budoucnost se totiž nedá předvídat, dá se jen částečně ovlivňovat. A je jen na nás, současných lidech, jakou budoucnost stvoříme.

4

Mít něco jako Facebook bude za 20 let povinné

Daniel Dočekal

Konzultant a publicista, provozuje pooh.cz Podle některých si myslí, že rozumí všemu, sám je však přesvědčen o pravém opaku a ani v 30+ letech nedokázal přijít na to, jak mít peníze a nepracovat.

Už jste někdy zkusili věštit na dvacet let dopředu? Pokud ano, tak často nezbývá než doufat, že se ověření své předpovědi nedožijete.

Několikrát do roka dorazí odněkud dotaz, jak se budou vyvíjet sociální sítě. V poslední době ještě navíc, kdy zanikne Facebook. Vždy je to tak nějak beznadějné, předpovídat, kam se budou vyvíjet sociální sítě, je překvapivě obtížné. Důvodů je několik, ale ten zásadní tkví v tom, že u věcí jako je AI či samoříditelná auta existuje – na rozdíl od sociálních sítí – poměrně jasně „nalinkovaná“ budoucnost. Ví se, kam chceme dojít a kudy se tam můžeme vydat.

U sociálních sítí dost dobře možná nikam dojít nechceme a s ohledem na aktuální dění okolo Facebooku je možná jediným správným cíl ten ve stylu Věry Pohlové: „Já bych všechny ty internety a počítače zakázala.“

Budou za dvacet let existovat sociální sítě a sociální média?

Na tuhle otázku je paradoxně zatím asi odpověď nejjednodušší: budou. Jsou nakonec jenom přirozeným vývojem toho, co existovalo před (dvaceti) lety – diskuzní fóra, chatovací nástroje (ty se vrací na výsluní) nebo blogy. Lidé potřebují možnost exhibovat online (ta menší skupina) a mít online co číst a sledovat (ta větší skupina). Sociální sítě, média a „chatovátka“ tohle všechno

Výjimkou je možná role věcí jako je virtuální a augmentovaná realita, kde ale bude muset dojít k dalšímu zásadnímu pokroku v mobilním internetu, kapacitách a rychlosti hardwaru (počítače a něčeho, co bude VR/AR zobrazovat). Dokud se budeme pohybovat na úrovní Second Life z období před mnoha lety, neočekávejme, že VR/AR nějak výrazně sociální sítě promění.

Zmínka o dalším zásadním pokroku mobilního internetu a kapacit hardwaru je poměrně klíčová pro předpovídání téhle budoucnosti. Právě ty čerstvě minulé pokroky totiž umožnily to, co máme teď – mobilní telefon s 24/7 připojením, vybavený kamerou, senzory, pamětí pro poměrně dost zásadní množství funkcí.

Další z faktorů, který může výrazně ovlivnit budoucnost sociálních sítí, jsou (prozatím neúspěšné) chatboty. Jejich další pokrok ale závisí na tom, zda se opravdu povede vyvinout umělou inteligenci (AI). Bez ní se totiž stále doslova „plácáme“ na úrovni vlastně dost hloupých aplikací, jako je Siri, Alexa či Google Home.

Existovat budou, ovládat se ale budou jinak

Osobně jsem přesvědčený, že největší změny v sociálních médiích přijdou v okamžiku, kdy se hlasové ovládání (a vůbec hlasové rozhraní) stane normálním. Normálním nejenom v tom, že bude opravdu rozumět tomu, co říkáme, a že bude umět rozumně odpovídat, ale také že nám, uživatelům, nebude žinantní na počítače a mobily mluvit.

Do změny ovládání nakonec svým způsobem patří i nástup videa, který je dnes sice uměle vyvolaný na základě ekonomických zájmů, ale ve skutečnosti jde o první ze změn v uživatelském rozhraní. Nakonec jde ale o součást postupné proměny od psaní textových zpráv přes používání fotografií k používání videa. Hlasové ovládání odstraní nutnost psát, umožní připojit obrazovou složku, ať už statickou, nebo video.

Proměnu v ovládání dost zásadně pohání i odklon od klasických počítačů. Od historické kombinace „klávesnice + myš“ se přesouváme k dotykovým displejům, ať už u telefonů, nebo tabletů, ale víme, že nám to vlastně až tak moc nevyhovuje. Opět se tak vracíme k hlasovému ovládání a tomu, kam (a jak) se vydají mobilní telefony (nebo spíše zařízení).

Budeme mít ještě více filtrovaný svět

Jedna z věcí je na budoucnosti sociálních sítí, ale obecně i zpracovávání a získávání informací, poměrně děsivá. Od optimistických představ o „inteligentních agentech“, kteří pro nás budou sbírat informace, jsme totiž dospěli do stavu, kdy všechny sociální sítě i vyhledávače zásadně filtrují, co smíme a nesmíme vidět. Informace dostáváme na základě algoritmu a není vůbec jisté, jaké motivy mají ti, kdo ony algoritmy a filtry tvoří.

Uživatelům přitom tento postup prodávají jako ochranu lidí před přehlcením informacemi, což je skutečně reálný problém. Jenže, jak také víme, algoritmické třídění nefunguje. Navíc je příliš snadno zneužitelné a také zneužívané je.

Budoucnost je v tomto ohledu dost temná, filtrování a výběr toho, co se pro nás hodí, bude stále silnější a stále více bude definované ekonomicky a společensky a dnešní sociální sítě a na nich vytvářené profily se stanou základem společenského skóre, které bude předurčovat, kdo jsme, co jsme, co nám bude dovoleno (nakonec viz Čína nebo Indie). Budou o nás běžně rozhodovat AI, ale zásadní roli budou hrát politické či ekonomické skupiny, které získají odpovídající moc nad těmito procesy.

Dnes málokdo řeší, jestli výsledky vyhledávání dodané Googlem někdo (něco) ovlivnil tak, abychom se nedozvěděli, co se dozvědět nemáme. V budoucnosti, kdy se sociální sítě stanou automaticky neviditelnou komoditou (budeme je používat a brát jako televizi, elektřinu, ale třeba i jako dnes děti a mládež chápou internet), to přestaneme řešit.

Postupně rezignujeme na ochranu soukromí

Pokud jsme dnes „tak trochu“ unavení z politiky a politiků, ještě horší je to aférami okolo Facebooku. Ten ostatně svou poslední aféru začal řešit tak, že ochotně ukazoval další a další zásadní porušení důvěry i soukromí. Celé to už teď vede k tomu, že málokoho baví se tím vším zabývat, natož něco řešit.

Budoucnost v tomto ohledu bohužel odpovídá tomu, co kdysi prohlásil právě Mark Zuckerberg, tedy že „soukromí je přežitek“. Něco, od čeho budeme soustavným tlakem přinucenise odpoutat.

Pokud chcete mimořádně depresivní výhled, tak za dvě desetiletí se Facebook (nebo to, co z něj či místo něj vznikne) promění v největší skutečný nástroj sledování a analyzování, pohltí ho nadnárodní politicko-ekonomické konglomeráty, které nakonec nahradí v řadě zemí i dnešní vlády. Mít „nový Facebook“ bude povinnost a ti, co se budou něčemu takovému vyhýbat, budou žít zcela na pokraji společnosti. Ještě více začne platit ono „vždyť nemáte co skrývat“.

Pokud hlavním motivem rezignace na ochranu soukromí nebude únava z toho, jak dlouho a složitě se vše řeší, tak je tu ještě další zásadní moment. Rádi a ochotně posledních deset let vyměňujeme soukromí za protislužby. Nakonec celý Facebook je z tohoto ohledu výměnou – my dáme své soukromí a informace a na oplátku získáme „zdarma“ dostupný prostor, kde si můžeme užívat. Přidejte si do téhle rovnice ještě AI, VR, AR, chatboty, hlasové ovládání, 24/7 konektivitu o několik řádů rychlejší a efektivnější, než je ta dnešní.

Možná to bude nakonec zcela jinak

Výše popsané změny se trochu hůře představují, když se podíváme na aktuální vývoj okolo Facebooku a možných snah ho regulovat, rozdělit, zbavit Marka Zuckerberga, zestátnit, vybudovat národní Facebooky atd.

Současné dění může vyústit v pád Facebooku, ale je to krajně nepravděpodobné. Padnout by musel i Instagram, WhatsApp a uvažované regulace by se dotkly i všech ostatních hráčů. S trochou nadsázky možná přichází desetiletí sociálního chaosu s krajně nejistým výsledkem.

Možná k pádu Facebooku přispějí i samotní uživatelé, budou toho mít tak dost, že prostě přestanou Facebook používat. Pravděpodobně se to nestane nějak náhle, ale postupný útlum je jedním z nejpravděpodobnějších vývojů. Má ale zásadní háček, není příliš jasné, kam se vydat potom. Na obzoru není žádná náhrada – reálně (v potřebném rozměru) dnes prostě neexistuje.

Virtuální realita. Něco, kde chceme i nechceme být

Do kin právě přišel sci-fi film Ready Player One, který ukazuje jednu z možných budoucích cest. V jeho světě byly sociální sítě kompletně nahrazeny virtuální realitou – tak kvalitní, že ji nerozeznáte od reality skutečné.

Je velmi pravděpodobné, že právě tímto směrem dnešní sociální sítě směřují – bude to ale vyžadovat spojení dnešních provozovatelů sociálních sítí, mobilních operátorů, provozovatelů internetové infrastruktury a zábavního průmyslu.

Ready Player One to ukazuje velmi zdařile. Pokud jste navíc strávili pár let hraním MMO (World of Warcraft a další), tak patříte přesně do cílové skupiny, která by do podobného světa naskočila okamžitě.

Tento AR model je možná modelem budoucí sociální sítě – žádný newsfeed s texty, obrázky a videem. Žádně webové stránky, na které chodíte číst zprávy – vše ve virtuální realitě, podložené velkým objemem práce nějaké umělé inteligence. Setkávat se s přáteli bude podstatně jednodušší právě v něčem, jako je Ready Player One, než v reálném světě.

Otázníky zůstávají

Přijde technologie, která dokáže „číst myšlenky“? Pokud ano, znamenala by zásadní revoluci, protože hlasové rozhraní by najednou bylo zcela zastaralé a zbytečné. Ale také by mohla přinést ještě zásadnější ztrátu soukromí a kompletní proměnu společnosti.

Objeví se technologie, která dokáže obraz a zvuk přenášet přímo do mysli, aniž by k tomu byly potřeba nějaké displeje či další komplikované vychytávky? Pokud se něco takového objeví, opět můžeme očekávat zásadní revoluci.

Vytvoří lidé skutečnou umělou inteligenci? Bude nakonec tak umělá a cizí, že ji nebudeme schopni ovládat a ona sama začne ovládat nás? Pokud se tak stane, bude to dělat samozřejmě v zájmu našeho dobra. Přesně tak, jak to už dnes dělá Facebook.

5

Zaplatíme za pohodlí ztrátou soukromí?

Redakce

Jak zvládneme příval dezinformací? Přijdou regulace, nebo revoluce? Podívejte se, jak vidí budoucnost internetu experti z technologické firmy IGNUM.

Globální síť prochází vývojovými fázemi jako každý jiný společenský systém. Máme za sebou počáteční chaos následovaný svobodou a prosperitou a nyní nás čeká tuhý režim regulací, líčí budoucnost netu vývojář Michal Špička. Stále častější zakazování webů na základě obsahu vyvolá přesun uživatelů na deep web, čímž jen zesílí regulační opatření.

Podle Jaroslava Štětiny, ředitele IGNUM, představují regulace krátkodeché řešení, které nám se složitostí informačního světa nepomůže. Jedinou cestou, jak se vyrovnat s globálním šířením bludů a stoupající složitostí technologických systémů, je podle něj kritické myšlení. S vývojem umělé inteligence bychom proto neměli zanedbat pěstování té přirozené.

Méně displejů, více sluchátek

Velká část uživatelských interakcí online se přesune mimo webová rozhraní. Pomáhat nám budou aplikace ovládané hlasem, přibude sluchátek a reproduktorů. „Za pomocí hlasu bude možné vytvářet i složité weby,“ tvrdí programátor a vedoucí týmu administrátorů Lukáš Kasič.

Pro tvorbu obsahu budeme využívat převážně hlasový vstup. O jazykovou lokalizaci služeb se postarají překladače vyvinuté na principu strojového učení. Reprodukce dat bude vycházet z preferencí uživatelů a bude jedno, jestli si obsah přečteme, nebo poslechneme, vše v libovolném jazyce.

Chatboti už jdou

Obsluhu zákaznických linek obstarají automatizované systémy na principu umělé inteligence. Ostatně, v úzce kontextově vymezené činnosti dokáží chatboti nahradit živé lidi už dnes. „Nebudete muset vysvětlovat, jaký technický problém řešíte. Chatbot si potřebné informace načte z napojených systémů,“ objasňuje fungování budoucí technické podpory produktový manažer Josef Prokš.

Robotizace helpdesků má podle Jaroslava Štětiny ale své limity, alespoň v blízké budoucnosti. Podle něj bude zákaznická podpora využívat a kombinovat přínosy robotů se vstupy lidí. „Roboti s umělou inteligencí budou pracovníkům call center připravovat data a šetřit rutinní práci. Vlivem všudypřítomné automatizace zákazníci ocení rozhovor s reálným člověkem,“ tvrdí Štětina.

Prolínání realit

Doménu nakupování na internetu ovládne virtuální realita. „Na tričko si nesáhnete ani v kamenném obchodě. Nasadíte si brýle a vyzkoušíte si ho virtuálně,“ popisuje nákupy budoucnosti vedoucí zákaznické podpory Lucie Vojtíková.

Ředitel nákupu Tomáš Kostka však vidí budoucnost spíš v rozšířené realitě. Podle jeho názoru zůstane virtuální realita v hájemství zábavy. „Do praktického života se daleko víc promítne rozšířená realita,“ prohlašuje. Naším uživatelským rozhraním bude okolní svět. Veřejně dostupná data se budou kontextově propojovat s naším prostředím.

Jedno velké CRMko

Už dnes toho o nás banky a telekomunikační společnosti vědí tolik, aby umožnily predikci našeho chování, potřeb i vytipování příležitostí pro přesně zacílený marketing, říká UX designér Michal Damborský. Podle něj z tohoto faktu plynou i pozitiva: „Díky personalizaci nebudeme na úřadech muset dokládat stejné informace pořád dokola. Budou je mít v databázi jednou provždy.“

Pohodlí má ovšem svou cenu. Odvrácenou stránkou personalizace bude reklama těžící z dat, která o sobě dáváme k dispozici (často zdarma). „Za život bez reklam si nejspíš připlatíme,“ dodává Damborský. Tak jako si dnes připlácíme za služby, které jsou v základní variantě zdarma – ale s otravnou inzercí.

Permanentní zóna komfortu

Lednička bude znát vaše stravovací zvyklosti a sama vám objedná, co je třeba. „Nákupy oblečení za vás obstará chytrá skříň (pokud ji včas neupozorníte, že ponožky vám nechybějí, jen jste je nestihli vyprat),“ předpovídá manažerka obsahu Olga Pohl. Všechno bude optimalizované tak, abyste v zimě nepocítili zimu, v létě horko, v noci tmu a ve dne prudké světlo. U večeře vám bude znít relaxační hudba, u snídaně pozitivní zprávy.

S daty o vás a vašich zvyklostech bude pracovat čím dál víc zařízení připojených na cloudová úložiště. „Proto bude zapotřebí vyvinout služby, které uživatelům umožní přehledně zobrazovat a spravovat veškerá jejich osobní data ve správě technologických firem,“ vysvětluje Jaroslav Štětina. Příležitost se tu nabídne firmám, které se dnes věnují primárně hostingu a sběru dat.

Konec synchronizace

Skončí paralelní využívání několika digitálních zařízení, odpadnou neustálé synchronizace. U sebe budeme nosit jen jednu „krabičku“ na způsob chytrých hodinek, která bude plnit všechny potřebné funkce. A časem ani tu ne. Postačí identifikátor, díky kterému si okolní zařízení zjistí všechny potřebné informace z cloudu.

Identifikaci prostřednictvím cloudu budou využívat domácnosti, firmy i autonomní auta. Univerzální zobrazovací zařízení s kamerou a hlasovým vstupem či klávesnicí nás dokážou rozpoznat a napojit se na naše data a historii v cloudu. „Tak budeme moct s ‚prací‘ navázat tam, kde jsme před deseti minutami přestali, jen na jiném místě,“ vysvětluje Jaroslav Štětina.

Důležitý nebude výpočetní výkon tohoto univerzálního zařízení, ale konektivita. Internet bude dostupný po celé planetě. Jeho spolehlivost bude však vyžadovat decentralizaci energetické sítě. V opačném případě bude systém velmi zranitelný vlivem závislosti na jednom zdroji napájení. „Globální konektivita bude vyžadovat lokální, alternativní zdroje elektřiny,“ vysvětluje UX designér Michal Damborský.

Soukromí v černé skříňce Sdílený hosting už nepofrčí. „Lidé budou chtít mít svoje data u sebe doma, zvlášť ti opatrní,“ říká specialista zákaznické podpory David Málek. Programátor Lukáš Kasič však předpovídá budoucnost uchovávání dat v cloudu. A to z velmi pragmatických důvodů. Decentralizovaná informační architektura nevyhovuje velkým korporacím, které chtějí shromažďovat a spravovat naše data. „Cloud je černá skříňka, jejíž funkčnost je navenek skrytá. To umožňuje zpracování dat pomocí umělé inteligence. A tomu nezabrání ani GDPR. Problém ztráty soukromí tak budou spíš řešit různé anonymizační nástroje,“ uzavírá Kasič.

6

Každý bude mít doma data dalších lidí. Internet bude distribuovaný

Milan Půlkrábek

Autor je manažerem rozvoje koncepce ve společnosti CryptoLAB Paralelní Polis.

Internet je snad nejrychleji se vyvíjející platforma na planetě. Předpovídat, jak bude vypadat za dvacet let, je podobné, jako předpovídat dnešní stav v roce 1997. Většina z nás používala k prohlížení všech tehdejších 100 000 statických webových stránek Netscape Navigator, začínal se prosazovat Internet Explorer, neexistoval Google (s nadsázkou lze říct, že nebyl potřeba, důležité weby jsme znali skoro všechny zpaměti), modemy s rychlostí 14,4 kb/s (ti šťastnější 56 kb/s) jsme žhavili telefonní linky do ruda. Předpovídat tou dobou cloudové služby, sociální sítě nebo kryptoměny dokázal málokdo. Ale pusťme se do toho i s vědomím, že všechno bude pravděpodobně úplně jinak. :)

Už dnes používá více lidí internet na mobilních zařízeních než na klasických počítačích. Je velmi pravděpodobné, že tento trend bude pokračovat. A protože běžné počítače mají stále výrazně větší kapacitu úložišť než mobilní telefony a tablety, budeme čím dál tím více spoléhat na cloudová úložiště. Paměť v našich zařízeních bude sloužit víceméně jen ukládání dat aplikací, která budou tato naše data spravovat.

Dostupnost internetu bude díky sytému stacionárních družic různých poskytovatelů taková, že uchovávat data lokálně nebude mít výrazný praktický význam. Díky silnému (a rychlému) šifrování budou i online naše data v relativním bezpečí. Samozřejmě budou hackeři (black hat – živící se krádežemi dat a financí) a špionážní služby vždy o krok napřed, nicméně již dnes jsou cloudové služby považovány za obecně bezpečnější než domácí počítače a telefony.

Distribuovaný web

Nemusí jít nutně jen o cloudové služby IT firem. Díky open source řešením, jako je například IPFS (InterPlanetary FileSystem – distribuovaný systém ukládání dat), bude mít téměř každý doma malý server, na kterém bude mít uložena nejen data svá, ale i části dat dalších lidí. Samozřejmě zašifrovaná tak, aby k nim měl přístup jen ten, kdo ho mít má.

K tomu přispěje i zvyšující se snaha vlád a velkých korporací na ně napojených o kontrolu internetu. Takzvaný deep web, jak ho známe dnes, přestane být undergroundem, použitelnost „oficiálních“ služeb bude mít díky regulacím klesající tendenci, což přirozeně povede k hledání svobodnějších alternativ.

Lidé nebudou bezpečnější a decentralizované služby používat proto, že budou mít potřebu něco skrývat, ale čistě proto, že budou chtít používat neomezené služby, které nejsou zatížené množstvím předpisů a omezení a které jsou díky tomu efektivnější a pohodlnější. To přispěje k další decentralizaci internetu – nebudeme muset spoléhat na jednotlivé firmy, naše data budou rovnoměrně rozdistribuovaná po celé síti, takže výpadek (cenzura) jedné služby naše data neohrozí.

Kryptoměny na vzestupu

Poskytovat vlastní domácí datové úložiště bude výhodné pro obě strany – za prostor poskytnutý ostatním bude vlastník odměněn buď přímo finančně, nebo tím, že jeho vlastní data budou na oplátku rozdistribuována na dalších místech v síti. Pokud nebude uživatel ochoten (nebo schopen) za cloudové služby platit, bude moci nadále využívat řešení různých firem výměnou za to, že firma komerčně využije tato data např. pro marketingové účely (tak, jak to již dnes dělají např. Google nebo Facebook).

V podstatě také vymizí klasické telefonní služby, nebudou efektivní. Také budou více používané kryptoměny. Ne proto, aby si lidé nakupovali zboží a služby, které jsou nelegální, nebo proto, že v nich budou vidět investiční příležitost. Jednoduše proto, že jejich používání bude díky lepší infrastruktuře výrazně jednodušší a bezpečnější než placení státem vydávanými penězi, které budou díky čím dál složitějšímu výběru daní (kryptoměny nelze jednoduše zabavit) více a více inflační.

Na internet bude připojena také většina našich domácností. Ne jen obligátní ledničky, které umějí samy objednávat jídlo, ale i například chytrá zrcadla v koupelnách nabízející aktuální zprávy a předpověď počasí s interaktivními návody na úpravu účesů a líčení. Domácí asistenti, napojení na neuronové sítě, budou řídit běžný chod domácnosti, nebude potřeba řešit úklid či přípravu jídla.

Virtuální, nebo skutečný?

Klasické otevírání dveří pomocí klíčů bude také na ústupu. Zámek vás pozná a otevře. Odpadnou pravidelné návštěvy lékařů a trávení hodin v čekárně s lahvičkou zabalenou v igelitovém sáčku v ruce. Naše toaleta pošle potřebné údaje sama.

Internet nebude vnímán jako moderní technologie. Bude to prostě součást našich životů. Velká část obyvatel planety budou ti, kteří se narodili do světa, který je propojený, a nebude to něco zvláštního. Navazování vztahů a dlouhodobé partnerské svazky bez fyzického kontaktu budou velmi časté. Ani kvůli sexu se lidé nebudou muset potkávat v „reálném“ světě.

Neznamená to, že se lidé spolu přestanou stýkat a všichni budou žít virtuálně. Jen se naše sociální bubliny budou rozšiřovat bez ohledu na geografickou příslušnost. Kavárny, hospody ani koncertní sály nezaniknou. A hranice mezi virtuálním a reálným světem vlastně nikdo nebude ani vnímat.

7

Pravda (povídka)

Petr Koubský

Autor je analytik a publicista na volné noze, dříve pracoval v Softwarových novinách a Inside, předtím u sálového počítače. Trochu také učí na VŠE a vydává placený magazín 067.cz.

Byl to normální večer U Paznehta, akorát že došlo točený, ale to bylo letos v létě vlastně taky normální. Lahváčů se Lojzovi do lednice vejde málo, tak jsme to chlemtali teplý, protože co naděláš. Od kouře modro a v bedně klasická střílečka Vostok, sólová mise borce, co si říkal Murom19. Probíjel se krajinou, kterou jsme dobře znali, protože ten samej Vostok šel už od jara. Mise byla těžká a nikdo ještě nedosáhl na hlavní prémii, borci měli tím pádem pořád o co hrát a celá země na koho sázet.

Murom19 obešel zákop na plochém hřebenu a začal sestupovat šikmo svahem. Bylo jasný, že je jeden z nejlepších. Na protějším kopci se tyčila Letní pevnost, zatím nedosažitelná a nedobytná. Blížil se k vesnici. Začali vybíhat fousatí dušmani, trochu hnusní a trochu směšní jako vždycky. Murom je kosil zleva zprava, AK dvanáctka se v jeho rukou pohupovala a vyhazovala nábojnice krásným obloukem. Z vesnice všemi směry zdrhaly zahalené ženy, za nimi děti a kozy. Dušmani padali, ákáčko vibrovalo… a pak obraz zmizel, barvy pryč a my čumíme na šedé zaprášené sklo.

„Kurvapičadoprdele,“ povídá Pája a nějak podobně jsme se vyjádřili všichni: Venca Kubát, Mařka, Čárlí, Dýzl, já taky, samozřejmě. Protože vás by nenasralo, kdyby vám bedna kiksla v nejlepším? Jasně že nasralo.

Akorát Turek mlčí a v klidu si dál balí cigáro. Je to jméno, ne přezdívka, ale sedí k němu – tmavý, kudrnatý, s knírem, v pruhovaném tričku černomořské flotily. Dočista Turek.

U dveří seděli chlapi z galvanovny, znal jsem je od vidění, taky koukali otráveně a jeden povídá: škoda že tu není – už nevím, koho to jmenoval – ten by to uměl spravit. Turek olízne papírek a říká: „To náš Krtek umí taky!“

Nemám rád, když mi říkají Krtek, nebudu vám vysvětlovat, kde jsem k tomu přišel, obzvlášť mě ale sere, když mi tak říká Turek, protože si ho chtě nechtě vážím. Je starší, zkušenej, klidnej, ironickej, na práci machr, šéfů se nebojí ani trochu, což je u nás ve fabrice hodně velká vzácnost. Pokud vím, nemá žádnou exekuci, což je ještě vzácnější. Ramena na šéfy se pak taky pochopitelně dělají líp.

Mě začal brát trochu vážně právě tehdy, když jsme si začali povídat o elektronice. Ne, že bych na to měl papíry, ale něco jsem četl, občas si něco vyzkouším, baví mě to. Jenže každej ví, že rozbitou bednu nespravíte. Je zaplombovaná, musí na to přijet technik z Telekomu, strhnout plombu je za á průser a za bé tam stejně není nic k vidění.

„Třeba jen Lojzovi vypad’ kabel,“ navrhne Turek. „Mrkni na to, večer je dlouhej.“ Kabel, bedna, prašť jako uhoď, chci mu říct. Kabel vede do rozvodného boxu, ten je pod plombou taky, dokonce pod státní a její stržení by neřešil Telekom, ale policajti a prokurátor. Což ví Turek stejně dobře jako já.

No ale aby se neřeklo a abych se trochu předvedl, vlezu pod stůl a jdu po kabelu. Všude jsou vajgly a chuchvalce prachu a něco jako myší bobky, fujtajksl… vede to do výklenku pod oknem, ale když tam nakouknu, vidím divnou věc. Kabel nemizí ve zdi, jak bych čekal – na její druhé straně je box s plombou, viděl jsem ho tam tisíckrát, je totiž na chodbě, kudy se chodí na záchod – ale v nějaké plechové krabici. A ta je připojená k elektrice. Vrtím hlavou a beru tu věc do ruky, je strašlivě špinavá, nikdo na ni určitě nesáhl pěkných pár let. Kdypak tu asi Lojza naposled vymaloval? Čtu nápis na krabici: TURRIS OMNIA. Nic mi to neříká.

Ale udělám bez velkého přemýšlení to, co se s neposlušnou elektronikou dělá vždycky. Vytáhnu tu věc ze zásuvky a hned ji zas zapnu.

Pod špínou bliknou světýlka.

A v hospodě je najednou skoro ticho a do něj povídá Lojza: „Ty vole, Krtek, cos mi s tim proved’?“

Lezu zpod stolu, bedna svítí, ale Murom19 nikde, místo něj tam je dobře dvacet okýnek na výběr, všechny s obrázkem a nadepsané jménem. Některá jména mi neříkají nic. O některých jsem slyšel.

FACEBOOK. GOOGLE. CNN. BBC. FOX. P-HUB. BUZZFEED. W-PEDIA.

Mařka se hlasitě dožaduje Muroma, Dýzl chce po Lojzovi další pivo, Lojza mi říká, že jsem hovno opravář. Turek jde k bedně a jedno z těch okének zmáčkne.

Naskočí zprávy, jenže ne česky. Hlasatelka mluví anglicky, za ní je mapa se stejným kusem Evropy, co ho teď pořád ukazují i u nás. Nerozumím skoro nic, ale přece jen: „baltyk“, „invejžn“, „exkluziv vidijou“.

A pak to video pustí. Moc exkluzivně nevypadá, je roztřesený a v malém rozlišení, s našimi zprávami se to nedá srovnat – točil to někdo z ruky telefonem, napadne mě. Ale akční je, to zas jo. Ulicí jede tank směrem ke kameře. Lidé pobíhají a křičí. Nějaká ženská táhne pryč dvě děti. Napříč leží převrácená tramvaj a hoří. Najednou se blíží dvě, ne, tři bitevní helikoptéry, strašidelně nízko a pomalu. Hubený kluk v kulatých brejlích běží dopředu, vítr od rotorů mu rve bundu, sbírá z dlažby odhozeného starého kalacha, ten mu tak bude něco platnej proti vrtulníkům, lepší zbraně mají i ti dušmani… a pak to končí jak ustřižený, skoro stejně jak před chvilkou Murom19.

„Mazec,“ říká Dýzl uznale.

„No to je ta občanská válka v Lotyšsku přece.“ Pája jako vždycky objevuje, co všichni dávno vědí.

Myslím na ty vrtulníky, jsou úplně stejné jako ve Vostoku, tam v nich ale lítají specnazové, jednotky zvláštního určení. Nejlepší a nejtvrdší vojáci na světě, říká se.

„Bijou tam fašisty,“ povídá Dýzl, „dobře to kluci dělají.“

Mařka připomene, jak všichni Lotyši nosí haknkrajcy, i děti povinně do školy, nařídilo jim to NATO. A jak se modlí k Hitlerovi. Dýzl namítá, že ty vrahouni lotyšský to mají v sobě odjakživa a NATO jim nic nařizovat ani nemusí. Hlasatelka zas něco mele anglicky.

„Stačí, chlapi, vypněte to,“ říká Lojza, „víte, že je na to paragraf.“ Vypnul by to sám, ale neví jak. Bedna normálně jede sama, nemá žádné ovládání. Všechno na dálku.

Turek jde ven a v ruce má mobil. Pak už to jde ráz na ráz.

Telekomáci přijeli první, policajti minutku po nich, zato s houkačkou. Nejdřív ze všeho vypnuli bednu, pak poslali všechny domů. Technik sebral krabici TURRIS OMNIA, vzal si na to gumové rukavice, šoupl ji do plastového pytlíku a odnesl do auta. Policajti napřed mluvili s Lojzou. Pak to sepsali se mnou: řekl jsem po pravdě, co a jak bylo – porucha, kabel, krabice, vypnout zapnout. Podepsali jsme protokol. Telekomáci mezitím bednu nahodili, akorát že Murom19 už byl mrtvej a nějaký jiný borec tam dost nešikovně zkoumal nudný první úsek. Tak jsem šel domů. Byla jasná noc, měsíc v úplňku. Kolem zářivek kroužily můry.

Turek se opíral o zeď u dveří ubytovny. Hulil brko, bylo to cítit z dálky. Mlčky mi nabídl. Zavrtěl jsem hlavou.

„Jarine, rozumíš anglicky?“ Vida. Jarine, ne Krtku.

„Skoro vůbec,“ povídám, „ale na tohle ani rozumět nemusíš.“

„Už se to řeže i v Estonsku, povídali tam. Dávají jim tak dva tři dny.“

„Občanská válka,“ povídám. „To byli sakra dobře ozbrojení občani. Tanky a vrtulníky a moc pěkný polní uniformy.“

Potáhl ze špeka. „Ty si myslíš, že jsem svině, co?“

Pokrčil jsem rameny.

Znova potáhl, důkladně. „Víš, co v tom baráku bylo, než Lojza otevřel Paznehta? Městská knihovna. Za starýho režimu měla každá knihovna přípojku na Net. Někdo ji nechal zapnutou. Určitě naschvál. Ale že vydržela tolik let… to musí být router jak kráva.“

„A jak se stalo, že chytá data ze Západu…“

„Je napíchnutá přímo na páteřní trasu. Obchází filtry. Někdy se to tak dělalo. Seš moc mladej, Jarine, nepamatuješ spoustu věcí. Já jo.“

„Mohli jsme si ji nechat. Aspoň pár dní. Trochu to prozkoumat.“

„Nemohli. Kolik tam bylo lidí, ty vole? Deset, dvanáct? Znáš je všechny? Někdo by to prásknul tak jako tak. Už jen ze vzteku, že nemůžou sázet na Vostok. V nejlepším případě by šel do lochu nejmíň Lojza. Vzal by sis to na svědomí? Věř mi, tohle byla jediná možnost.“

„Bylo tam nějaký péčko, mohl jsi jim ho pustit, dali by pokoj.“

„Chvíli by slintali a pak by to stejně někdo prásknul. Nebo jen rozkecal, ale výsledek stejnej.“

„Mohli jsme se dovědět, co se ve světě děje. Doopravdy.“

Stál opřený, díval se někam za mě, skrz mě.

„Žádný doopravdy není, Jarine. Tady nám lžou a na druhý straně lžou taky. Druhou lež nepotřebujeme. Už ta jedna je víc než dost.“ Natáhl naposled kouř do plic a típl jointa do krabičky. „Jdu spát, dobrou.“

A to je celá ta historie. Kdybyste se zeptali Páji, Mařky, Dýzla a ostatních, určitě si ani nevzpomenou. Lojza by si vzpomněl, ten samozřejmě jo, a řekl by, ať se s tím jdete vysrat. V bedně se už o Pobaltí nemluví, prý je tam všechno v pořádku, fašisté poraženi. Turek by se ušklíbl a připomněl by vám, že pravda neexistuje. A já? – Já myslím, že nějaká přece existovat musí. Jak ji ale zjistíme, to nevím; prošvihli jsme příležitost a máme zas jen ten jeden zaplombovaný kabel.

Kapitola 8

Televizní vysílání bude personalizované

Jan Brychta

Editor sekce DigiZone.cz. Do redakce přišel z týdeníku Marketing & Media. V minulosti působil jako marketingový manažer Českého rozhlasu, redaktor týdeníku Strategie nebo reportér pořadu Občanské judo.

Technologické změny se nevyhýbají ani videu a televizi. Jak bude televizní vysílání vypadat za 20 let, v roce 2038? A jaké technologie v současné době určují budoucnost televize? Ptali jsme se zástupců tuzemských televizních stanic a expertů na televizní vysílání.

Milan Fridrich, ředitel programu České televize

Rok 2038 je blíž, než by se zdálo. Když přemýšlím, jak bude za dvacet let vypadat televize, vrací mě to stejný počet let zpátky. V roce 1998 ještě existovaly videopůjčovny, teprve začínala éra dévédéček, internet byl pomalý a mobilní telefony uměly jen telefonovat, přičemž náklady na provoz byly z dnešního pohledu enormní. Televizor se moc nelišil od přístrojů z počátku 90 let a televizní nabídka stále pokulhávala na filmovou kvalitou kinematografie… Z toho je vidět, jak dramaticky se proměnil televizní a multimediální svět za posledních dvacet let – v oblasti obsahové nabídky, možností distribuce, digitalizace a multimediálními možnostmi online světa.

Technologie bude nadále ovlivňovat možnosti, jak média budeme konzumovat. Během dvaceti let určitě dramaticky naroste segment virtuální reality a rozšířené reality, televizor bude multimediálním prostředkem ovládaným nejspíš už hlasem. Televizor bude stejně jako 4K kino zkoušet oslovovat i jinak než vizualitou – vůní, změnou atmosféry celého prostoru, kde budeme, atd. Jedna věc ale zůstane stejná: nesníží se nijak hlad po originálním vyprávění, po filmech, seriálech, zábavě. Proto trh s formáty, scénáři bude ještě konkurenčnější a zároveň ještě globálnější než nyní.

Určitě se rovněž prosadí další sporty mezi ty televizně atraktivní, protože hlad po sportování ve světě roste a s ním i potřeba nových odvětví, kde by se prosadily další talenty. Živé vysílání sportu nebo zpravodajství bude stále stejně atraktivní a žádané a jeho možnosti porostou spolu s tím, jak se bude dále rozšiřovat využití ryze mobilních přístrojů v profesionálním vysílání. Reportérem, svědkem události vstupujícím živě do vysílání pak bude moct být prakticky kdokoliv a tou cestou i do televizorů budou pevně ukotvené sociální sítě. V roce 2038 se prohloubí možnosti všeho, co už dnes vidíme kolem sebe, ale ještě nebylo z důvodu rychlosti a síly signálu a počtu supermoderních přístrojů možné využít jejich maximální potenciál.

Marek Singer, generální ředitel TV Prima

Jak bude vypadat televizní vysílání v roce 2038? Lidské příběhy jsou staré jako lidstvo samo, již v jeskyních najdeme kreslené příběhy od pravěkých lovců, proto věřím, že i v roce 2038 budou lidské příběhy v kurzu a lidé je stále budou sledovat přes ekvivalentní médium.

Marcel Procházka, ředitel regulace společnosti České Radiokomunikace

Technologie, které určují současnou televizi, jsou DVB-T2 a nejmodernější kodek HEVC, který je již standardem pro druhou generaci pozemního televizního vysílání a pomalu se začíná uplatňovat i v satelitní (DVB-S2 a DVB-S2×) a kabelové distribuci (DVB-C2). Kodek HEVC je velmi efektivním nástrojem pro kompresi obrazu vyšších rozlišení. Divákům tak přinese zvýšenou obrazovou kvalitu prostřednictvím pozemního televizního vysílání. Příkladem je přechodový DVB-T2 multiplex České televize, který vysílá všech pět televizních programů ČT ve Full HD (1080p@50 Hz). Například v DVB-T dnes ČT může vysílat ve svém DVB-T multiplexu jen čtyři programy v SD rozlišení. Po dokončení přechodu po roce 2020 DVB-T2/HEVC zároveň umožní přenášet vyšší počet televizních programů ve vyšší kvalitě než současné DVB-T/MPEG-2 sítě.

Kodek HEVC se brzy uplatní i v OTT službách. Standard HbbTV 2.0 totiž obsahuje právě kodek HEVC. Televizní diváci tak budou mít možnost sledovat nelineární obsah prostřednictvím internetové části HbbTV v lepší kvalitě na pomalejších internetových přípojkách. Vedle lepší kvality OTT služeb přinese HbbTV 2.0 podporu HTML5, CSS3 a řadu dalších zajímavých technologií pro vývojáře aplikací. HbbTV 2.0 zároveň umožní distribuci 4K obsahu, HDR, HFR a Push VOD jako součást DVB-T2 vysílání (na set-top box nebo televizor jsou na lokální úložiště prostřednictvím DVB-T2 transportního streamu ukládány filmy, které si lze později přehrát, a to bez potřeby přístupu k internetu).

HbbTV 2.0 umožní lepší a snazší propojení s mobilními telefony a tablety, které se stanou dálkovými ovladači televizních obrazovek. Zahájení testování HbbTV 2.0 plánujeme v rámci DVB-T2/HEVC certifikace v tomto roce. DVB-T2 umožní přenos vyššího počtu programů v HD kvalitě a HbbTV unikátní OTT služby, které budou atraktivní jak pro diváky, tak i pro provozovatele televizního vysílání a zadavatele reklamy. A jaká bude podoba televizního vysílání v roce 2038? Pokud by ji někdo znal, tak ji zadarmo neprozradí… :)

Jana Ondrejechová, mluvčí TV Nova

Podle aktuálních trendů se doba strávená u televize stále prodlužuje. Rok 2038 by proto v tomto ohledu měl být velmi pozitivní. Lidé budou vždy hledat nejen informace, ale i pasivní zábavu a odpočinek, který si mohou dopřát společně s rodinou. Budoucnost televize v současné době mohou určovat sociální sítě, propojování televizního vysílání s prostředím internetu (HbbTV apod.), ale i zkvalitňování obrazu, zvuku a další technologie. Na významu nabývá i možnost individuální nabídky, kdy každý se bude moct dívat, na co bude chtít, v čase a na zařízení, které si sám určí.Rok 2038 je daleko a neradi bychom vyvolávali paniku. Chceme ujistit diváky, že televizní jistoty v podobě Ulice nebo třeba Televizních novin s Lucií a Reyem budou stále vysílány ve svých obvyklých časech.

Lukáš Hnilička, CEO Hybrid Company, bývalý technický ředitel TV Óčko

Televizní vysílání bude personalizované a každý divák bude mít svůj behaviorální profil. Divák tak v televizi uvidí to, co by měl vidět. Primárně se rozšíří interaktivita a divák bude mít větší možnost ovlivňovat vysílání a bude dostávat nejen lineární službu, protože ji prostě chce, ale i možnost doplňkových služeb. Nyní jsou to technologie internetové, hlavně HbbTV. Je to internet v televizi, nikoliv televize přes internet! Distribuce již nebude rozhodující.

Pavel Dvořák, předseda expertní skupiny MPO pro zavádění DVB-T2

Jak bude vypadat televizní vysílání v roce 2038? To je skutečně příliš futuristická otázka. To neví ani v těch nejvyspělejších vývojových laboratořích high-tech firem a prognostických think tanks. Seriozní odpovědi by nepochybně vyžadovaly větší prostor.

Již v dohledném časovém rámci 10–15 let lze očekávat změny ve způsobu konzumace televizního vysílání, které budou odpovídat stávajícím trendům chování diváků, tj. zejména personalizace, odložené sledování, využití VOD služeb a využití různých platforem sledování.

Pokud jde o lineární sledování televizního vysílání, lze ovšem očekávat změny podmíněné věkovými kohortami a změnami životního stylu různých sociálních skupin dle životního cyklu. Mladší generace, vzdělanější a bohatší skupiny diváků budou více ovlivněny výše uvedenými trendy a více se u nich projeví snížení podílu lineárního vysílání.

Celkově lze očekávat větší integraci televizního vysílání prostřednictvím různých platforem a využití internetu a jeho služeb. Diváci budou kombinovat více platforem šíření televizního vysílání. Jinou otázkou je, jak se budou měnit generace televizního vysílání – nyní můžeme hovořit o generaci HDTV – v návaznosti na rozvoj ostatních technologií (sítě 5G).

Jaké technologie v současné době určují budoucnost televize? V dohledném časovém rámci jsou technologické trendy víceméně jasné a jsou reprezentované hlavně zlepšováním televizního obrazu – zejména technologie označované jako HDR, HFR, WCG a UHDTV. Významně budou určovat budoucnost televize kompresní technologie – HEVC bude mít (a má) jistě řadu následovníků. Samozřejmě budoucnost určí i vývoj technologie obrazovek – LED, OLED a jejich modifikace.

Není zatím příliš jasné, nakolik se budou vyvíjet standardy šíření televizního vysílání – např. DVB, ATSC i další. Otázkou zůstává potenciál možného budoucího integrovaného, společného standardu. Nepochybně však dojde k uplatnění uvedených standardů a jejich modifikací pro mobilní příjem, případně začlenění broadcastingu do mobilních datových sítí (nová generace TV vysílání?), obecněji do IP světa.

Pro technologie bude důležité jejich masové tržní uplatnění. Z nedávné historie jsou známy „slepé uličky“ – připomeňme např. DVB-H nebo MHD (nyní tržně nahrazené HbbTV).

Budoucnost „televize“ nepochybně ovlivní dostupnost rádiového spektra pro službu šíření televizního vysílání a rozvoj substitučních technologií, zejména pak dostupnost vč. cenové dostupnosti optických sítí.

9

Internet zatím zůstává oázou svobody. Zachvátí jej totalita?

Urza

Autor první české knihy o anarchokapitalismu a dalších libertariánských textů. Vede Institut Ludwiga von Misese, patří do předsednictva spolku Svoboda učení a spolupracuje s libertariánskými iniciativami prosazujícími osobní i ekonomickou svobodu.

Svět se mění a vyvíjí stále rychleji; pro informační technologie to platí dvojnásob. Trh se slušnou dávkou jistoty nedokáže predikovat nikdo, o čemž se můžeme přesvědčit z výroků i velice schopných lidí, kteří něco v životě dokázali, ale přesto se ve svých předpovědích – týkající se oborů, kde měli úspěch – často šeredně mýlili (slavný výrok: „640K ought to be enough for anybody“ je jen jedním příkladem z mnoha). Když se mě ptáte, jak bude internet vypadat za dvacet let, upřímně říkám, že to nevím; existuje však jeden scénář, který nepovažuji za úplně vyloučený a dost se ho obávám. A jak lépe předejít hrozbám než před nimi varovat?

Celá naše společnost v posledních desetiletích bohužel směřuje k vyšší centralizaci, zvýšené míře regulací, kontroly a státního vlivu. Neustále slýcháme, že kdo nic špatného nedělá, tomu to přece nemusí vadit a podobně. Bývaly doby, kdy bylo lékařské, zpovědní, advokátní či bankovní tajemství nedotknutelné. Dnes však názor, že je soukromá věc každého, jaké finanční transakce provádí, vnímá většinová společnost jako (nebezpečný) radikalismus; lékařské tajemství už také není stoprocentní, na prolomení toho advokátního se pracuje.

Internet pak v tomto přeregulovaném světě zůstává jakousi oázou svobody. Lidé se s ním učí zacházet, stávají se digitálně zodpovědnějšími; stále lépe rozumějí tomu, že pokud nechtějí sdílet své soukromí s ostatními, musejí dodržovat určité zásady. Na soukromé firmy je ze stran jejich zákazníků a uživatelů vyvíjen stále větší tlak ohledně toho, jak nakládají s daty, což je velice dobře. Na státy je bohužel již tradičně nahlíženo o poznání jinak; jejich sběr dat a zásahy do soukromí téměř nikoho moc neznepokojují, protože to přece dělají „pro dobro nás všech“. Mnozí úplně zapomínají, že ti, kdo s těmi daty pak disponují a mají k nim přístup, nejsou o nic lepší lidé než všichni ostatní.

Nebezpečí jménem blockchain

S vynálezem blockchainu a kryptoměn přišel velký rozmach kryptoanarchie, tedy používání technologií – zejména pak asymetrické kryptografie – k dosažení digitální svobody, do které patří (zejména, byť nejen) odolnost vůči cenzuře, z níž plyne svoboda projevu, možnost anonymní či skutečně soukromé online komunikace i šifrování libovolného obsahu, jenž je přístupný jen tomu, kdo má klíč; a díky kryptoměnám nově i svobodu uchovávat a převádět hodnotu, což je neuvěřitelně silný technologický nástroj vhodný k boji proti totalitářským praktikám každého státu.

Vládám však začíná pomalu docházet, že technologie blockchainu představuje potenciální ohrožení jejich monopolů moci, na což reagují různě; některé se snaží ji sami využívat, jiné regulovat, další přímo zakázat. To jim však příliš nejde, neboť internet je příliš svobodné médium, než aby umožňoval rozumně útočit na celosvětově decentralizovanou databázi, která existuje napříč různými legislativami. Kryptoměny se pochopitelně někde musejí „potkávat s reálným světem“ (když je přijme obchodník a pošle zákazníkovi zboží nebo se je někdo pokusí nakoupit či prodat), což jsou právě ta místa, kde může zakročit státní moc proti „obyčejným lidem“, avšak na zločince a teroristy si takto nepřijde.

Co tedy s tím? Pod záminkou boje proti terorismu už prošlo mnoho různých omezení svobod; tak proč ne deanonymizace internetu, protože kdo nedělá nic špatného, nemá co skrývat? S IPv4 by to bylo přeci jen docela komplikované (i když ne nerealizovatelné, jen by to přenášelo určitou zátěž na providery), leč IPv6 má dostatek adres pro každé zařízení. Pochopitelně by nešlo zabránit tomu, aby jedno zařízení používalo více lidí, případně aby za jedním veřejným strojem bylo schováno několik dalších (dnes běžná praxe), nicméně když už tu máme objektivní odpovědnost provozovatele vozidla (vymykající se základním principům našeho právního řádu), tak se určitě najde i důvod pro objektivní odpovědnost provozovatele IP adresy. A co veřejná místa s připojením k internetu? Občan dostane od státu certifikát, jímž se prokáže poskytovateli, který si může vše hned zkontrolovat a zaevidovat; když zvládneme elektronicky evidovat tržby, s přístupy k internetu to nebude o mnoho složitější.

Že si můžete otevřít SSH tunel někam do zahraničí a vše je vyřešeno? Zajisté; dokud podobnou legislativu nezavedou všechny země. Zdá se to nereálné? Inu, to se ještě před tři čtvrtě stoletím zdála i jednotná válka proti drogám; než v roce 1961 přišla Jednotná úmluva OSN o narkotikách, která tuto americkou záležitost roznesla do celého světa. Je Jednotná úmluva OSN o IP adresách tak nereálná? Pomůže to přece v boji s terorismem, dětskou pornografií, pirátským softwarem a mnoha dalšími věcmi, takže to přece stojí za to zkusit; a kdo nedělá nic špatného, nemá se přece čeho bát.

Deanonymizace internetu

Napadá vás celá spousta více méně technických důvodů, proč to nebude mít efekt? Například že skuteční teroristé či jiní zločinci přece mohou ovládnout cizí stroj a páchat zlo z něj, čemuž se BFU nemá moc šanci bránit? Pochopitelně; jenomže zkuste tohle vysvětlovat, až se to bude zavádět! Co se dozvíte? „Ti zlí to budou mít alespoň těžší; a kdyby to mělo posloužit k dopadení jediného z nich, stojí to za to.“ A zkuste pak argumentovat pro zrušení, až se ukáže, že to efekt vážně nemá! Jako bych to slyšel: „Internetové obchody si skrz to ověřují identitu zákazníků; co by si jinak počaly? Konkurence by je mohla spamovat falešnými objednávkami!“ Že to celá léta fungovalo i na anonymním internetu, nebude absolutně nikoho zajímat; stejně jako dnes nikoho nezajímá, že prakticky vše, co dnes stát reguluje, fungovalo dřív úplně normálně i bez regulací.

Dnes alespoň většině z nás připadá deanonymizace internetu jako něco šíleného, hrozného a těžko představitelného; chápeme důležitost anonymity a svobody, kterou nám tato síť poskytuje. Internet je totiž jedna velká anarchie; anarchie ve smyslu citátu, který neumím přeložit, aniž by ztratil své kouzlo: „Anarchy is not a lack of order; anarchy is the lack of orders.“ Internet má svůj decentralizovaný řád a žádnou centrální autoritu. Jenomže stejně nepředstavitelné byly pro naše předky dnešní regulace zbraní, dopravy, peněz, vzdělávacího systému, zdravotnictví, drog či trhu práce… A dnes? Většina společnosti si bez těch regulací ani nedokáže představit civilizaci.

Svoboda, jak víme poučeni minulostí, často umírá za bouřlivého potlesku davů; a z novodobé historie vidíme, že se tak většinou neděje naráz, ale postupnými kroky. Internet je sice nyní oázou svobody v přeregulovaném světě, leč jeho anonymitu plně doceňuje spíše generace, která stála u zrodu webu a patřila mezi jeho první uživatele. My totiž pamatujeme, že i když spam a různí prudiči mohou být nepříjemní, nejedná se o problémy neřešitelné; a ten svobodný prostor za to stojí. Mnohým BFU z naší generace mimochodem trochu splývá internet a web (některým dokonce i konkrétní webovka Seznamu). O generaci dále některým splývá internet a sociální sítě, konkrétně hlavně Facebook, kde je normální vystupovat pod svým občanským jménem (což je také určitý posun). Ačkoliv rozhodně netvrdím, že naše generace by byla v čemkoliv lepší či osvícenější než ta následující, domnívám se, že myšlenka spojování uživatelů internetu s jejich reálnou identitou pro ně bude trochu snesitelnější, neboť jsou na to zvyklí.

Nenechat si vzít svobodu

Před časem bych měl možná tendenci tvrdit, že ztráty internetové anonymity se nedožiji. Když však vidím, jak rychle a jakým směrem se pohybujeme, obávám se, že dvacet let zdaleka není tak dlouhá doba. Ne, že bych nevyhnutelně viděl sám sebe v roce 2038 jako státem registrovaného uživatele internetu, ale zas tak moc by mě to nepřekvapilo. Zatím by se takový návrh rovnal politické sebevraždě, ale on s tím dříve či později někdo přijde, čímž se to téma otevře; a jak se o něm bude mluvit, přestane nám lidem připadat tak absurdní, až si na tu myšlenku zvyknou.

O technologický vývoj rozhodně strach nemám, lidé jsou nesmírně vynalézaví a život má větší představivost, než si nosíme ve svých snech. Bude mít za dvacet let má lednička svou IP adresu? Objedná si sama jídlo, až ji vyjím? Bude mi dům vytápět zařízení na těžbu kryptoměn? A budou jeho noční výkon řídit teplotní čidla v mé posteli, která bude schopna i zavolat záchranku, když přestanu dýchat? Využijí můj volný diskový prostor či výpočetní kapacitu distribuované decentralizované systémy? Budu přednášet z domova ve virtuální realitě? Tohle nebo cokoliv jiného; trh s technologiemi nám dodá vše, za co budou lidé ochotni zaplatit.

Ale o svobodu se musíme zasadit a nenechat si ji vzít. Jak na to? Benjamin Franklin kdysi řekl: „Kdo se vzdá své svobody výměnou za trochu bezpečí, ztratí obojí a nezaslouží si ani jedno.“ Měl pravdu. Proto nevěřme nikomu, kdo se bude snažit zavádět další registr, evidenci, regulaci či kontrolu v zájmu boje proti terorismu, zločinu, drogám či dětské pornografii. Odmítejme všechny takové návrhy hned v zárodku, protože jakmile připustíme, že by to vlastně mohlo být i dobré, lidem to přestane připadat absurdní a začnou si na tu myšlenku zvykat. Internet je jedním z posledních útočišť pro lidi, kteří nevnímají svobodu jen jako prázdné líbivé slovo, ale má pro ně skutečný význam a hodnotu. Zachovejme jej; a rozšiřujme!

10

síťová neutralita v současné podobě zřejmě nepřežije

Petr Slováček

Autor je generálním ředitelem společnosti Česká telekomunikační infrastruktura (CETIN).

Internet je jednoznačně nejvýznamnější fenomén současnosti. Ovlivnil většinu lidí na naší planetě, zasáhl všechny sociální skupiny bez ohledu na jejich vzdělání i věk a zcela změnil celá průmyslová odvětví. Náš život by bez internetu vypadal jinak, podstatně jinak. Co bude za dalších dvacet let? Pro zjednodušení můžeme budoucí vizi rozdělit do tří částí.

První a nejjednodušší částí je konektivita, čistý přenos dat. Ta prostě bude všude a velká. Zapomeňme na rozdíly mezi technologiemi a na fyzikální limity. Základem budou hybridní sítě, které budou postaveny na optice a budou kombinovat různé technologie pro přístup k síti. K tomu budou potřeba velké investice, takže se bude vyvíjet i obchodní model, který přítok investic zajistí.

Druhá část se týká toho, co je na internet „pověšeno“. Zde bude pokrok největší. Budoucí skladba služeb a funkcí na internetu se bude postupně dělit na část „zábavnou“ a část „kritickou“. Tou kritickou částí myslím to, co v budoucnu bude pro náš život zcela nezbytné, zdravotnictví, řízení infrastruktury, veškerá automatizace, řízení provozu a mnoho dalších věcí. Je docela možné, že dojde k vývoji „druhého“ internetu, který bude používán jen pro kritickou část, aby se zajistila vyšší spolehlivost, odolnost, ochrana, dostupnost. Tyto technologie již sice dnes existují, ale nejde o oddělenou infrastrukturu. A společně s tím může vzniknout i jiný obchodní model, který bude mít zdroj příjmů zcela odlišný od současného.

Třetí skupina se pak dotýká toho, které věci internet naopak zničí, vymaže z našeho života. I toho bude mnoho a některé tradiční věci skončí jako předměty sběratelské vášně nebo retro kuriozity. Co konkrétně? Dojde k úplné polarizaci mezi tradičními kamennými obchody a nakupováním po internetu. Domácnosti budou objednávat běžné zboží plně automaticky, podle úrovně zásob doma a známé rychlosti spotřeby. Obchody nezmizí, ale budou hledat důvod, proč je mají lidé navštěvovat, a budou nabízet služby, které po internetu nabízet nelze. Stejně tak budou na ústupu klasická media, která nezmizí úplně, ale budou opět hledat to, čím budou odlišná od těch elektronických. Bude se to týkat tištěných medií, klasického terestriálního vysílání TV programů, filmů, hudby, dokumentárních a výukových programů, učebnic. Ve chvíli, kdy bude virtuální realita dostupnější, dostane se místo klasické výuky i do škol.

Směr současného vývoje se během následujících dvou dekád zásadně nezmění. Vývoj si lze představit jako bujarou a nadupanou technologickou evoluci, jistě složenou z mnoha dílčích revolucí, nových fenoménů, ale taky propadáků, praskání bublin až po věci nebezpečné a kriminální. Ač bude technologický vývoj rychlý a výkonný, společenská odezva bude tradičně zpožděná. Také ještě nenastane okamžik proměny internetu v něco úplně jiného nebo jeho nahrazení jiným typem sítí a přenosu informací.

Internet v České republice

Internet je tady doma. ČR si stojí velmi dobře mezi zeměmi s nejrychlejší síťovou infrastrukturou. Není důvod předpokládat změnu v rychlosti zvyšování dostupnosti vysokorychlostního přístupu k internetu, ačkoli přístup státu je chaotický a těžko předvídatelný a s usnadněním výstavby nových sítí to také zrovna růžově nevypadá. Rozvoj internetu bude poháněn především komerčním zaváděním nových generací sítí, jejich zrychlováním, národním nadšením pro nové technologie a požadavkem vyšší kvality obsahu a v ČR téměř neomezeným přístupem ke všem službám.

Počet uživatelů internetu v ČR má rezervy a ještě nějakou dobu poroste. Především ale poroste objem aktivního používání internetu. Pro mladé lidi je nedílnou součástí jejich životů, míra používání je jen otázkou geografické či finanční dostupnosti připojení. Nejnižší podíl na četnosti používání internetu mají aktuálně lidé nad 65 let. Ovšem za 20 let budou v této věkové skupině současní čtyřicátníci. Ti už internetu rozumí a aktivně jej denně používají. Díky dostatku volného času u nich pak míra používání internetu ještě poroste.

Sociální sítě a komunity – méně globálně

Skupiny lidí okolo těchto služeb budou pořád velké, stále budou uspokojovat svou potřebu být viděn nebo se jinak realizovat. A stále bude ohromný přetlak obsahu, který bude možné sledovat, čtení ustoupí do pozadí ve prospěch sledování videí.

Posuny v online světě nebude živit jen technologický vývoj nebo poptávka svobodných lidí, ale tradičně i státní aparáty. Důvodů pro jejich zásahy se najde vždy dostatek. Stále budou existovat státy se zakázaným nebo extrémně omezeným přístupem k internetu. Početně spíše narostou nestandardní prostředí jako např. v Číně, kde navzdory úplné kontrole sítě a zákazu mnoha globálních služeb dosahují technologického rozkvětu a vzniku silných a samostatných ekosystémů, včetně masivního společenského přijetí všeho, co je digitální.

Koncová zařízení – sci-fi v reálu

Koncová zařízení se vyvinou pomalu k dokonalosti. Ta pro osobní užívání budou modernější obdobou dnešních smart telefonů, hodinek, náramků. Přibudou senzory v oblečení a třeba špercích. Těžko si ale představit hromadné přijetí a používání implantovaných čipů, na to uvažovaných 20 let stačit nebude.

U připojitelných zařízení lze samozřejmě očekávat zvyšování výkonu a rychlosti připojení. Reálným a určitě nadmíru oblíbeným se stane holografické promítání, dokonalé hlasové a gestové ovládání. Standardem bude vybavenost zařízení senzory pro libovolnou disciplínu: od měření teploty, tepu a životních funkcí, napojení na e-health a záchranné systémy, zjištění škodlivosti ovzduší a konče třeba senzory zjišťujícími emoce člověka, aby odeslaná zpráva byla o tento rozměr rozšířena.

Podíl tradičních koncových zařízení, jako je TV, bude stagnovat či dokonce klesat. Kvalita zobrazení a nové funkcionality naopak významně porostou. Tradiční obrazovku nahradí obrazovky menší, přenosné, dost možná i ohebné. Významnou roli na poli zobrazovacích zařízení budou hrát brýle pro vizuální vstup do virtuální reality. Možná nastane i nová epocha projektorů, tentokráte však i s holografickou projekcí.

Počet koncových zařízení na obyvatele poroste a následně bude připojeno všechno ostatní (Internet of Everything), u čeho dává smysl vzdálený dohled a ovládání.

Virtuální realita

Virtuální realita je pro technologicky založené lidi splněním snů o budoucnosti. Pro ostatní fantastickým nástrojem využitelným v jakémkoli typu průmyslu, zdravotnictví, vědě a vývoji nebo ve službách. Přinese možnost skvěle se bavit, vyzkoušet si něco v reálném světě nemožného, získat těžko uvěřitelné zážitky nebo čerpat informace o vzdálených místech.

Cokoliv dnes představitelného zdaleka nevystihuje celý potenciál virtuální reality. Plusy možného využití určitě převažují, obavy můžeme mít z její návykovosti. A také rizika, že její uživatelé skutečný svět natrvalo nahradí tím virtuálním, nebo se jim mezi světy vytratí hranice, takže se ztratí.

Vývoj virtuální reality jako celku kopíruje vývoj internetu. Uplatnění si hledá postupně, nakonec však zasáhne do většiny lidských činností. Stejně jako internet. Cena a dostupnost se postupně zlepšují, v mnohem větší míře kolem ní budou vznikat nové ekosystémy, firmy, služby, produkty, komunity, a vlastně celé světy.

Reklama

Kontextovost reklam je otravná, na druhou stranu můžeme obdivovat obratnost a čilost reklamních algoritmů. Ve svobodné zemi si nelze představit internet bez reklam. Těžko si i představit, že během následujících dvaceti roků bude obchodní model reklamy výměnou za obsah nahrazen něčím jiným.

Reklama několikrát promění své formáty, pravděpodobně zvýší svou všudypřítomnost. Ve spojení s umělou inteligencí a virtuální realitou bude o hodně přesvědčivější, lépe cílená na potřeby zákazníka.

Jen si to představte: umělá inteligence vybere správný produkt, jak ušitý pro vaše aktuální potřeby, nabídne ho těmi správnými slovy, zvolí optimální způsob komunikace. Atraktivní průvodkyně vás seznámí s každým detailem vašeho vysněného auta, domu, dovolené, nebo třeba jen ukáže, v jak krásné a čisté přírodě vyrostl pytel brambor, který se chystáte objednat. Bude stále snadnější podlehnout a stále těžší odolat.

Connected (Home, Car, Myself)

Vize propojit všechno se vším je parádní, navíc i uskutečnitelná. K tomu si představte možnost posbírat všechna data, analyzovat je, optimalizovat tak nastavení a následně učinit provoz zařízení efektivnější a bezpečnější. Skvělá věc, která přinese pokrok a zároveň rizika. Už nyní podléháme benefitům, jednoduchosti služeb a usnadnění našeho života, ohrožení si nechceme anebo ani neumíme představit, přesto na ně nezapomeňme.

Není pochyb, že bude běžné být v neustálém kontaktu se svým domem, bytem, autem, bezpečnostním systémem nebo prostřednictvím některého z chytrých zařízení i se členy rodiny. Jenže, když mohu tato zařízení online ovládat já, vždy existuje možnost, že je může ovládat i někdo jiný. Navíc všechna připojená udělátka o každém člověku a jeho rodině neustále sbírají a vysílají data. Po jejich delším sběru vzniká dokonalý obrázek chování jednotlivce. A to už je jen krůček k predikování budoucnosti. Přichází okamžik, kdy o nás stroje ví více než my sami. Není to o internetu budoucnosti jako takovém, ale o zařízeních k němu připojených a o způsobu zpracování informací, které o nás získávají a které jsou výjimečně vzácným podkladem pro jakékoliv obchodní rozhodování. Vývoj se může ubírat mnoha směry, já věřím, že bude existovat způsob, jak nad tím mít kontrolu.

Díky všem připojeným zařízením a službám budou strženy hranice mezi autem, domovem, kanceláří nebo řekněme běháním v lese. Všude podobná uživatelská zkušenost se službami, všude připojení a schopnost komunikovat, všude dostupné aktuální informace vztahující se k místu.

Bezpečnost

Čím více se zvyšuje zabezpečení online služeb, tím více nám bezpečnostní a administrativní mechanismy zasahují do soukromí. Čím více je v online světě uživatelů a služeb, tím více roste počet bezpečnostních rizik. Čím více je online služba zabezpečená, tím více je zneužitelná pro kriminální činnost, právě pro své perfektní zabezpečení. Je to začarovaný kruh.

Nových možností online světa bude přibývat a každá nová služba, každý produkt, i ta nejhloupější připojená krabička ovládající krmítko pro ptáčky, je nově zneužitelným prvkem ohrožujícím bezpečnost.

Teď se sice bráníme stále se rozrůstajícím opatřením pro ochranu osobních údajů a obecně virtuální bezpečnosti, ale až dvě následující desetiletí přinesou odpověď na otázku, zda jsme přehnanou ochranou naše soukromí úplně zabili, nebo zda naopak byla všechna tato opatření prozíravým zákonodárným krokem posilujícím svobodu a ochranu kohokoliv v přetechnizovaném, propojeném a v mnoha ohledech novém světě.

Síťová neutralita a business model

Další vývoj internetu přinese i další změny v obchodních modelech. Nárůst provozu bude pokračovat, a to spíše exponenciálně než lineárně. Stejným způsobem poroste i počet všech zařízení, která budou k internetu připojena. Je zcela zbytečné přemýšlet o technologických limitech. Historie ukazuje, že vývoj technologií jejich reálné používání vždy o několik let předbíhá. Tady limity určitě nebudou. Fixní i mobilní přístupové sítě budou zvládat rychlosti 1 Gb/s, což bude i za 20 let dostatečná rychlost. Vyniknou plně integrované sítě, jejichž základem bude vždy optika, a až na jejich konci se bude druh připojení lišit pro jednotlivé pro koncové zákazníky nebo typy zařízení. Připojení bude přecházet mezi jednotlivými přístupovými sítěmi bez toho, aniž by si toho uživatel všiml. Tím budou mít operátoři větší možnost balancovat a optimalizovat provoz podle aktuálního zatížení.

Daleko větší úkol ale bude obecně pokrytí dostatečnou kapacitou a dostupnost pro velký počet uživatelů a zařízení. Společnosti provozující sítě budou muset vyřešit paradox potřeby vysokých investic a zároveň snižování cen za připojení i provoz. Současný model, kdy operátor zpoplatňuje obecně připojení a v některých případech i objem provozu, nemá příliš šancí na přežití.

Vývoj bude směřovat ke sdílení celkových výnosů z veškerého provozu, obsahu a reklam. To nepřímo povede i k tomu, že síťová neutralita v současné podobě také nepřežije, jinak bude kvalita celé sítě klesat. Správné principy neutrality patrně zcela nevymizí, ale určitým způsobem umožní velkým přispěvatelům k provozu na síti podílet se nejen na investicích do infrastruktury, ale i na ziscích.

Další scénář může vést směrem k celkové konsolidaci a akvizicím sítí společnostmi, které produkují obsah. I to by ovlivnilo síťovou neutralitu a mohlo by do určité míry i změnit podobu celého internetu. Vzhledem k velkému počtu připojených inteligentních zařízení k síti vzroste ohromným způsobem signalizační provoz, který má na investice do sítí zcela jiné požadavky než samotný datový provoz, a může se objevit snaha zpoplatnit i ten.

Běžná mezilidská komunikace nezmizí

Komunikace v prostředí sociálních sítí se dostane na určitou úroveň, kde bude bohatší o sdílené informace, ale dál už neporoste. Limity jsou dané tím, co může každý z nás vůbec za jeden den stihnout. A tak jako dnes budou mezi námi extrémy, od úplného odmítání až po úplné závislosti.

Zdravý střed bude ale všechny tyto sítě používat tak jako dnes. Získávat i poskytovat informace o sobě a svém okolí, sdílet zážitky a plánovat všechno možné. Ale vždy bude fungovat to, že v životě, a zejména v tom soukromém, bude mít pohled do očí daleko větší hodnotu než jakýkoliv emotikon poslaný po síti. A o hodnotách bude i náš život. Internet nikdy nenahradí ty, které budeme uznávat za hlavní.

11

poděkování

Děkujeme autorům textů a také partnerům narozeninového speciálu.

Generální partner

Partneři

Jaký bude internet v roce 2038 nevíme, ale vývoj můžete sledovat každý den na: